Du sagde: 'Jeg elsker dig.' Jeg sagde: 'Vent.'
Jeg ville sige: 'Tag mig.' Du sagde: 'Gå din vej.'
JULES OG JIM
År 1912. Jules, fremmed i Paris, bad Jim-
- tage ham med til Kunstskolens bal. Jim skaffede billet og kostume.
Det var da Jules valgte et slavekostume til sig-
- at Jims venskab til Jules blev grundlagt. Jules var rolig-
- og hans øjne fulde af humor og ømhed.
Dagen derpå diskuterede de. De mødtes siden dagligt.
De lærte sig hinandens sprog. De viste hinanden deres digte-
- og oversatte dem sammen. Begge var ligeglade med penge-
- og ingen af dem havde nogensinde haft en så opmærksom tilhører.
Jules havde ingen kvinde. Jim havde flere.
Han præsenterede en ung kvindelig musiker for ham.
Bagefter en kvinde, der holdt til på caféer til kl. 6 om morgenen.
Så en blond enke. Alle tre gik ud sammen.
Hun tog en veninde med, som Jules syntes var for kedelig.
Til sidst tog Jules kontakt med en professionel-
-uden at finde tilfredstillelse.
Nu til arbejdet!
Fandens, farven er slut. Nu vil man sige at anarkister ikke kan stave!
Red mig! Merlin er efter mig. Vi må løbe alle tre!
Må jeg sove hos Dem i nat?
Det er umuligt. Jeg skal ud.
Men hos Jules...
- Hvem er det? - Mig.
- Jim. - Jim og Jules altså?
Jules og Jim!
Hvad er der?
Bedre end en klokke. Når sandet løber ned, skal jeg sove.
Du sover her, jeg der.
- Har du cigaretter? - Klart.
- Er du Jim? - Nej, Jules.
Du er sød, Jules.
Jeg vil lege lokomotiv for dig.
- Om 10 minutter er det lyst. - Du kan vel sove her med mig.
Det føles som om jeg forlader dig, hvis jeg ikke bliver i morgen.
Og bliver jeg i morgen, er vi næsten gift...
Det er imod vores aftale.
Judex kan ikke lide at være alene, og forresten begynder det at lysne.
Lad som om at jeg er en arbejder, som går på arbejde.
Din tumpe, du går bare hjem og sover...
Nej, det var Shakespeare.
Jeg kender den strofe. Det var Shakespeare.
Giv mig 10 centimer.
Jeg lover, at det var Shakespeare.
- Må jeg bede om en cigaret? - Selvfølgelig.
Jeg kan godt lide dig.
Må jeg sove hos dig i nat? Jeg hedder Thérèse.
Nej, Jules... Mister du en, er der tusind tilbage.
Thérèse var både som en mor og en opmærksom datter.
Jeg er uheldig med pariserne. Heldigvis har jeg mine landskvinder.
Jeg elsker en, Lucie, som jeg friede til og fik nej.
Jeg skal rejse tilbage og møde hende.
Birgitta er en anden. Her.
Elga ville jeg måske elske, hvis jeg ikke elskede Lucie.
Sådan ser hun ud.
Jules tegnede et kvindeansigt på bordet.
Jim ville købe bordet. Umuligt! Ejeren solgte kun alle på en gang.
Min franske ven.
- Værsågod. - Tak.
Jeg tror, vi har truffet hinanden før.
Værsågod at sidde!
- Jim spurgte... - Hvem er Albert?
Malernes og skulptørernes ven.
Han kender alle, som vil blive berømte om ti år.
Den her er mere eksotisk.
Den ligner en inkastatue.
Den her går over i romersk stil.
Den blev ødelagt af regnen. Jeg fandt den længst inde i en have.
Den der er patetisk.
Ansigtet er sønderrevet.
Det er forresten underligt, at man har behandlet stenen så overfladisk.
Den her har så smukke læber. Let hånende.
Øjnene er også smukke.
Kan vi se den sidste igen?
Jeg har et nærbillede...
Billedet viste et groft skulpteret ansigt, hvis smil fængede dem...
Statuen fandtes på et museum på en ø i Adriaterhavet.
De tog dertil for at se den. De havde fået syet ens habitter.
Den overgik alle deres forventninger.
De talte ikke om den før dagen efter.
Havde de nogensinde set et sådant smil?
Hvad ville de så have gjort? Fulgt efter.
Jules og Jim vendte hjem, opfyldte af åbenbaringen...
- Hvordan går det med bogen? - Jeg har arbejdet en hel del.
Den bliver nok ret selvbiografisk. Vores venskab har en betydelig rolle.
- Jeg vil gerne læse en del for dig. - Med fornøjelse.
'Jacques og Julien var altid sammen. Juliens seneste roman havde succes.'
'Han beskrev i eventyrstil kvinder de kendte, før Lucienne.'
'Jacques var stolt over Julien.'
'De kaldte sig for Don Quijote og Sancho Panza.'
'De spiste sammen på bistroer. Cigarer var deres eneste luksus.'
Meget smukt! Jeg ville gerne oversætte den til tysk.
Og nu i brusebad!
Jeg fik brev fra min fætter.
Nogle piger, som studerede med ham i München kommer hertil.
De spiser middag hos mig i morgen. Jeg regner med dig!
Catherine, franskmanden, havde samme smil som statuen.
Hendes næse, mund, hage, pande var stoltheden i en by-
- hvor hun som barn optrådte ved en religiøs fest. Det var som en drøm.
Som ceremonimester foreslår jeg, at vi-
- for snarest at afskaffe alle høflige titler-
- skåler i min yndlingsvin og kommer hinanden ved.
Men vi lægger ikke arm, men alles fødder mødes under bordet.
Således. Henført af glæde tog Jules hurtigt sine af...
Jims hvilede forsigtigt ved Catherines ene fod.
Jules smilede lykkeligt og genert og sagde, at han tog dem til sit hjerte.
I en måned så han Catherine alene.
Senere mødte han Jim i gymnastiksalen.
Meget flot, Jules.
Kommer du hjem til os i aften?
Jeg har talt så meget om dig. Catherine vil gerne lære dig at kende
Men... Ikke hende, Jim, eller hva'?
Goddag, hr. Jim.
Jim ska udtales på engelsk, med et D i starten.
Ellers så lyder det ikke som Jim.
Hvad synes du om vores ven Thomas? Kan vi gå ud med ham?
Ikke dårlig. En lille moustache måske?
Og nu: 'gadeprøven'.
Undskyld, hr., har De noget ild?
Tak, hr.
Catherine var glad for at hun klarede det. Jim og Jules var meget rørte.
- Drømmer jeg, eller regner det? - Måske begge dele.
Hvis det regner tager vi til kysten i morgen.
Jeg foreslår et kapløb.
Hvem bliver den første mand?
På jeres pladser.
Parat, start...
- Thomas snød. - Men jeg vandt!
Thomas vinder altid. Han taler tre sprog, svømmer som en fisk.
- Kan Thomas stå på hænder? - I må lære ham det.
Kommer du til mig i morgen og hjælper mig med taskerne?
- Sikken blanding hun er! - Aristokratisk via sin far.
.folkelig via sin mor. Faderen er fra Bourgogne.
Moderen er engelsk. Derfor mærker hun ingen middelklasse...
- og så underviser hun. - I hvad?
Shakespeare!
Jim indså, at hun tilhørte Jules, og bad ikke om en forklaring.
Catherine smilte atter roligt. Det var naturligt og forklarede alt.
Jeg er næsten færdig...
- Hatten! Aldrig på sengen. - Skal cyklen med?
Også tasken?
- Hvad laver du? - Jeg skal brænde løgne.
Har du noget ild?
- Hold da op... - Stå stille.
Hvordan gik det?
Giv mig kjolen ved sengen der.
- Har du en kost? - Ja, lige for næsen af dig.
Kan du hjælpe mig?
Tak.
Det der skal også med.
- Hvad er det? - Vitriol til løgnagtige mænd.
Flasken kan gå i stykker i tasken. Vitriol kan jo købes overalt.
Er det rigtigt?
Men ikke samme flaske! Jeg vil kun have den her.
Og hatten...
De ledte længe, inden de fandt deres drømmehus.
Det var lidt for stort, men afsides. Hvidt og umøbleret.
- Sovet godt? - Meget.
Er Jim vågen?
Det ved jeg ikke.
- Hvordan har de andre det? - De andre har det godt.
Sikke et smukt vejr!
Fart på! Til stranden!
Vi leder efter civilisationens sidste tegn...
Se, en flaske!
En sko...
Et stykke porcelæn...
En æske, pas på!
Se, Catherine! En kæde.
En tændstikæske...
Et postkort...
Et til stykke porcelæn...
En kop...
En cigaretpakke...
Kære børn, jeg tror, at vi er faret vild.
Vi må klatre op i et træ.
Der er huset jo!
Skal jeg gifte mig med Catherine? Svar ærligt.
Er hun til mand og børn? Jeg ved ikke om hun bliver lykkelig her.
Hun er måske ikke en mands kvinde.
Nu fortsætter vi.
Jeg rører mig ikke ud af stedet. Jeg giver op.
Hjælp mig, mine små børn!
Kom nu, små børn!
Endelig har jeg læst en bog, jeg kan lide. En mand, selvfølgelig-
- som tør sige højt, hvad jeg tænker. Himlen er blot en hul kugle.
Vi går oprejst med hovedet mod midterpunktet.
Tiltrækningskraften drager under vores fødder-
- mod den skorpe, i hvilken denne kugle er indelukket.
Hvad findes der udenfor?
Sådan spørger man ikke gentlemen imellem.
Catherine, svar mig i morgen.
Bliver det nej, spørger jeg igen hvert år på din fødselsdag.
Du har ikke kendt mange kvinder, men jeg har kendt mange mænd-
-så det udligner sig.
Catherine har næsten lovet at gifte sig med mig.
Som 15-årig var jeg varm på Napoleon. Jeg drømte, at vi mødtes i en ele-
Han gjorde mig gravid og vi sås aldrig igen.
Stakkels Napoleon!
Jeg misforstod 'Fader vor' som 'Fader vor, som tigger i himlen.'
Jeg forestillede mig min far gå og tigge uden for paradiset.
Jeg fortalte faktisk noget morsomt. I kunne måske grine lidt...
eller i det mindste smile.
- Kan nogen her klø mig på ryggen? - Klø dig selv, så klør himlen dig.
- Hva'? - Klø dig...
Før grinede jeg aldrig. Jeg så sådan her ud...
Men nu ser jeg sådan her ud...
Er det sandt?
Det regner. - Kom og se.
Jeg længes tilbage til Paris. Lad os rejse dertil i morgen.
Nu har jeg underskrevet med min forlægger. Den her er til Catherine.
Til jer begge.
Den er fantastisk.
- Hvad er det? -En hånd til at klø sig på ryggen med.
Jeg har tre billetter til teatret i aften.
- Hvad skal vi se? - Et nyt svensk stykke.
Teatret starter klokken 9. Når sandet er løbet ned, skal vi klæde om.
Jim mødte ofte sine venner. Den brede seng var blevet indviet.
Begge Jules puder lå nu ved siden af hinanden.
Catherine blev kun smukkere.
Jeg kan lide pigen.
Hun vil være fri. Hun tager vare på sit liv.
Jim virker ikke begejstret.
Stykket er forvirret og indsmigrende.
Lader som om det maler lasterne for at fremhæve dyderne.
Man ved ikke, hvornår og hvor det udspiller sig-
- og heller ikke, om heltinden er uskyldig.
Det er uvæsentligt.
Det kan godt være, men man ved, at helten er impotent-
- broderen homoseksuel, svigerinden nymfoman, men intet om heltinden...
- I tænker kun på sådan noget! - Lige præcis, og du hjælper os.
- Ingen snak om psykologi i aften! - Det er metafysik.
I et forhold er kvindens troskab vigtigst. Mandens er mindre vigtig.
Hvem skrev: 'Kvinden er naturlig, derfor afskyelig'?
Baudelaire, men han mente kun nogle kvinder.
Han mente kvinder i al almindelighed!
Unge piger kaldte han for fugleskræmsler, monstre og slyngler.
'Dumheden forenet med fordærvet...'
Vent, jeg er ikke klar.
Jeg har altid undret mig over, at kvinder bliver lukket ind i kirken.
Hvad kan de have at tale med Gud om?
- Idioter! - Jeg har ikke sagt noget.
.og er ikke nødvendigvis enig i alt, hvad Jules siger på dette tidspunkt.
- Så protestér! - Jeg protesterer.
Dagen derpå lavede Jim en tegning af Catherines spring...
Han beundrede hende og han kyssede hende i tankerne.
Han følte sig rolig og svømmede med hende i tankerne.
Catherine, hvorfor gjorde du sådan?
Catherine, du er gal.
Tag min hånd.
Catherine, du er gal.
Hendes hat blev ført væk af strømmen.
Jules var bleg og stille.
Catherine var som en ung general efter et sejrrigt felttog.
De talte ikke om dykningen.
Her bor jeg.
- Hr. Jim... - Nej, bare Jim.
Bare Jim... Jeg ville gerne bede dig om et råd.
Mød mig i morgen klokken 7 på vores sædvanlige café.
- Ja, Catherine vil tale med dig. - Så er jeg der klokken 7.
- De laver sjov. - Jeg laver aldrig sjov...
Jeg har forresten ingen humor.
Min frues venner har humor og mine kolleger-
-men ikke mig selv.
Jim kom som sædvanligt for sent. Han ville ikke være først til mødet.
En kvinde som hende kunne meget vel være gået et minut over 7.
Hun kunne være gået igennem rummet uden at opdage ham.
En kvinde som hende... Men hvordan var hun egentlig?
Han begyndte at tænke på Catherine.
En kaffe mere, tak.
- Hallo! - Hallo, Jim? Vækkede jeg dig?
Vi rejser til mit land og gifter os.
Sig undskyld til Catherine for, at jeg var for sent.
Jeg ventede til ti i 8.
Hun var mere optimist end du. Hun var hos frisøren-
-og kom ikke før klokken 8.
Havde jeg vidst, at hun ville komme, havde jeg ventet til midnat.
Catherine vil tale med dig.
Jim, jeg er så glad. Jules vil lære mig fransk boksning.
Med østrigsk accent...
Jeg har ingen accent. Min udtale er perfekt!
Fremad, børn af samme fædreland, sejrens dag gryr
Imod os tyranniet træder og rejser sin blodige fane
På vores sletter krigen larmer, og vilde soldater brøler
At vores kvinder og børn skal slagtes i vores arme
Til våben, frie mænd, med sabel og med lod!
Fremad! Hvor vi går frem, skal jorden drikke blod!
Krigen brød ud. Jules og Jim mobiliseredes i hvert sit land-
- og hørte ikke fra hinanden længe.
Krigen trak ud i det uendelige, men så småt vænnede man sig-
- til dens døde perioder, rutiner og fornøjelser.
Jim fik pakker fra Gilberte.
Hans orlov blev inddraget et utal af gange.
Men foråret 1916 kom han til Paris.
Man gifter sig ikke for en pakkes skyld. Vi har det fint.
Jeg vil have, at vi bliver gamle sammen.
- Hvordan har Jules det? - Han har giftet sig med Catherine.
Af og til er jeg bange for, at jeg skal slå Jules ihjel.
'Catherine...'
'Min elskede...'
'Jeg tænker på dig uafbrudt, ikke på din sjæl'-
- 'men på din krop, dine lår, dine hofter'-
- 'og på din mave, som bærer vor søn.'
'Jeg har ingen kuverter og jeg ved ikke, hvordan brevet skal sendes.'
'Jeg skal sendes til den russiske front.'
'Det bliver hårdt'-
- 'men så behøver jeg ikke altid at være bange for om jeg dræber Jim.'
'Min elskede...'
'jeg kysser dig hårdt.'
Jules land tabte krigen, Jims sejrede.
Men det vigtigste var at begge leve de. De begyndte igen at brevveksle.
Catherine og Jules boede ved Rhin- en. En pige - Sabine - blev født.
Jim skrev til Jules: 'Skal jeg også gifte mig og få børn?'
Jules svarede: 'Kom selv og afgør det.'
Jim rejste. Det var en stor begiven hed, og han stoppede på vejen.
Han skrev artikler om krigen for en avis i Paris.
Han ville gense slagmarken.
Af og til var marken så sønderbombet og fuld af jern-
- at hele marker var blevet ubrugelige.
Så lavede man kirkegårde af dem.
Kirkegårde, som allerede blev besøgt af skolebørn.
Catherine og hendes datter ventede på stationen.
Goddag Jim.
- Det her er Sabine. - God dag, Sabine.
Kom, Jules venter.
Jim fik indtryk af, at hun kom for sent til mødet-
- fordi at hun havde klædt sig om for ham. Hun tog Jim med hjem.
- Og hvordan har de andre det? - De andre.... Ja, du ved...
Du ligner dig selv.
Ja, alle ligner sig selv.
- Nej, tak. - Vil du have?
Bare lidt.
Cigaret?
Jeg stoppede med at ryge, da jeg blev interesseret i blomster.
En engel går gennem stuen.
Ja, klokken er 20 over et.
- Ja, og? - Englene kommer altid 20 over.
Nå?
- Det vidste jeg ikke. - Det gjorde jeg heller ikke.
20 over og også 20 i.
Du vandt altså krigen, din skurk?
Jeg havde hellere vundet dette.
I må være sultne. Lad os spise.
Efter frokost ser vi på huset.
Jim sidder her, Jules der og Sabine ved siden af mig.
- Og din nye roman? - Ikke klar. Det er artiklernes skyld.
Jeg skal tænke på dem hele ugen og skrive dem fredag nat. Og du?
Man har bedt mig skrive en bog om guldsmede. Jeg skriver teksten-
- Catherine illustrerer og Sabine følger med på mine udflugter.
Jeg skal lave en kunstig dam i haven.
En dag skriver jeg måske en kærlighedsroman-
-med insekter som hovedpersoner.
Jeg har en uvane med at specialisere mig. Jeg misunder...
dit brede register, Jim.
Jeg er mislykket. Det lidt jeg ved kan jeg takke Albert Sorel for.
'Hvad vil du være?' spurgte han. 'Diplomat.'
'Er du rig?' 'Nej.'
'Har du nogen berømt person i familien?' 'Nej.'
'Så skal du ikke være diplomat.' 'Hvad skal jeg være?'
'Nysgerrig.' 'Det er da ikke et erhverv?'
'Rejs, skriv og oversæt.'
'Begynd med det samme. Fremtiden tilhører de nysgerrige.'
'Franskmændene har været indeluk- kede alt for længe.'
'Der er altid en avis, som er villig til at betale for det.'
Jules og jeg tror, at du har en stor karriere foran dig.
Men jeg tror ikke, at den bliver lige så opsigtsvækkende...
Her arbejder og sover Jules. Vi lever et klosterliv.
Jules skriver på sin bog, jager insekter og andre kryb.
Mathilde, som er datter af en nabo, hjælper mig i huset-
-og med Sabine.
Mit værelse.
Det er jo Jules!
Jules far elskede Mozart så meget, at han klædte ham ud som Mozart.
Her er balkonen.
Der ligger kroen, hvor du skal bo. Jules kører dig derhen senere.
Til mig!
Jules og Jim talte om krigen. Jules undgik at tale om familien.
Catherine var venlig, men alvorlig. Jim forstod, at alt ikke var godt.
I seng!
Der var en gang en loppe, som var så rar...
- God nat. Sabine. - God nat, Jim, vi ses i morgen.
- God nat. - Jeg må tale med dig.
- Hvad synes du om Catherine? - Mand og barn gjorde hende godt.
Hun er mindre som en græshoppe og lidt mere som en myre...
Selvfølgelig er der orden og rent i huset takket være hende-
- men hvis alt er for godt, bliver hun misfornøjet.
- Så farer hun i flint og eksploderer. - Det anede mig, som Napoleon.
Hun siger, at verden er rig, og at man kan fuske lidt af og til.
Hun beder til Gud om forladelse i forvejen, vis på at få den.
Jim, jeg er bange for, at hun forlader os.
- Umuligt! - Nej. Hun har gjort det før.
Hun var borte i seks måneder. Jeg kan mærke, at hun er på vej igen.
Hun er ikke kun min. Hun har haft elskere i skjul.
En havde hun dagen før brylluppet... Et farvel til ungkarlelivet-
- og hævn for noget jeg har gjort, som jeg ikke kender til.
Jeg er ikke den rette mand for hende og det kan hun ikke holde ud.
Jeg er nu vant til, at hun er utro en gang i mellem-
- men jeg vil ikke have, at hun går sin vej.
- Så har vi Albert... - Ham, som opdagede statuen?
Det var ham, som præsenterede os. Han blev skadet i krigen-
-og bor nu i nabobyen.
Catherine har opmuntret ham og givet ham håb.
Han har talt med mig. Han vil gifte sig med hende og tage sig af pigen.
Jeg er hverken vred på hende eller Albert.
Jeg afstår mere og mere fra hende...
Fra alt.
Hun forsvinder ikke. Hun elsker, at du er som en buddhistisk munk.
Hun er normalt blød og generøs, men hvis hun synes-
- at man ikke værdsætter hende tilstrækkeligt, bliver hun ond.
Hun går fra den ene yderlighed til den anden.
Lyt til jordkrebsens sang... Den minder om en muldvarp.
Fra kroen så Jim deres hus. Catherine var klar til at flyve væk.
Jim var ikke overrasket. Han kom i tanker om Jules fejltrin med andre.
Han kendte Catherine godt.
Jim syntes det var synd for Jules, men kunne ikke dømme Catherine.
Hun kastede sig over mænd på sam- me måde som hun kastede sig i Seinen
En ny uge begyndte.
- Sabine, tid til at sige god nat. - Ja, mor.
God nat, Jim.
Jim, jeg vil gerne tale med dig. Har du tid?
Selvfølgelig.
Mathilde, kom med mig.
Ordene kan jo ikke have samme værdi når de ikke har samme køn.
På tysk er krigen, døden, månen maskulinum-
- mens solen og kærligheden er femininum.
Solen og kærligheden...
- Livet er neutrum. - Livet neutrum?
Meget smukt, og fremfor alt vældig logisk.
Kjolerne blev kortere under krigen.
Soldaterne følte sig hånede, når de var på orlov.
Men årsagen var mangel på stof.
I byen klippede kvinderne håret, når de begyndte at arbejde i industrien.
Jim, det er på tide, at du begynder at værdsætte den tyske øl.
- Vi franskmænd skider hul i tysk øl. - Slet ikke!
Undskyld? Intet land i verden har så fine vine som os.
Vi har Bordeaux-vinene; og så har vi...
Vi stirrede på granaten, som langsomt faldt ned ad trappen.
Fang mig!
- Hvad vil du vide? - Intet. Jeg lytter.
- For at dømme mig? - Gud bevare mig!
Jeg vil ikke sige noget. Jeg vil spørge.
Mit spørgsmål er: Fortæl du, Jim.
- Men hvad? - Betyder ikke noget, fortæl bare.
Jim fortalte om to unge mænd og deres venskab-
- og hvordan deres liv var inden en vis kvinde dukkede op-
-og hvad der skete siden.
Han fortalte, om hvordan de gik ud alle tre.
Jim mindedes det, som om han stadig levede i den tid.
Catherine rettede visse detaljer.
Jim beskrev mødet, der ikke blev til noget-
- at han fra starten anede, at Jules ikke ville beholde Catherine.
- Ville du have sagt det til mig på caféen? -Ja.
Fortsæt.
Så kom krigen. Gensynet og mødet på stationen.
Disse lykkelige dage hos jer. Hvad jeg har set, forstået og gættet.
Skyen, som truer... Jeg mener Albert.
Er du imod mig?
Ikke mere end Jules.
Nu skal jeg fortælle min version. Det var Jules generøsitet, renhed-
- og sårbarhed, som besejrede mig, en sådan kontrast til andre mænd.
Jeg ville hjælpe ham ud af hans kriser-
- men har forstået, at de er en del af ham nu. Men lykken varede ikke.
For vi havde ingen kontakt med hinanden.
Hans familie var en plage for mig. Dagen før brylluppet...
sårede Jules' mor mig dybt.
Jules sagde ingenting-
- så jeg tog hævn ved at tage Harold tilbage, en gammel elsker.
Ja, en elsker.
Bagefter kunne vi gifte os og begynde forfra.
Hans familie flyttede nordpå. Krigen brød ud. Jules tog østpå.
Han skrev hede kærlighedsbreve. Jeg elskede ham på afstand.
Bruddet mellem os kom under hans første orlov.
Han var som en fremmed. Sabine blev født 9 måneder senere.
- Hun ligner ikke specielt Jules. - Tro hvad du vil. Hun er hans.
Jeg har givet ham en datter, det må række. Vi sover hver for sig-
- og jeg er fri igen. Kan du huske Fortunio?
Han var her, lige så fri som jeg...
Han var rar. Sikken ferie! Men han var for ung, det var ikke seriøst.
Og en skønne dag-
- savnede jeg Jules' overbærenhed og letsind.
Jeg savnede min datter. Så jeg gik min vej.
Det er kun tre måneder siden.
Jules er ikke min mand længere. Du skal ikke synes, det er synd for ham.
Jeg er imødegående af og til.
Så har vi Albert. Han har fortalt om statuen, som jeg lignede.
Jeg flirtede med ham. Han er mærkelig-
- men har en naturlig autoritet. Han vil gifte sig med mig.
Han vil have alt. Men vi er bare gode venner, ikke mere.
Han kommer her til frokost i morgen. Nu har jeg fortalt mere end dig.
Men jeg har ikke sagt det hele.
Måske har jeg haft flere elskere. Jeg har kun talt om det du sagde.
- Jeg forstår. - Jeg vil ikke blive forstået.
Det er næsten lyst nu.
Hun tiltrak Jim mere end nogen- sinde. Hun måtte ikke forsvinde.
Hvor langt kunne han gå for Jules skyld, og for sin egen?
Det ville han aldrig få at vide...
Hun forsøgte måske at forføre Jim.
Men hun afslørede aldrig sit mål, før hun havde nået det.
God dag, Sabine! Hvordan går det?
- Hvordan har din mor det? - Godt.
God dag, Albert.
Fjernet moustachen?
Ja som alle andre. Men det føles bart sådan her. Den får lov at vokse ud.
- Albert blev skadet i skyttegravs- krigen. -Nu har jeg det godt...
men da jeg vågnede, og kirurgen gravede i min hjerne-
- tænkte jeg på Oscar Wilde: 'Skån mig for fysiske lidelser.'
'De moralske plager tager jeg mig af.'
Krigen hindrer desværre mennesket i dets individuelle kamp.
Det er sandt, men man kan kæmpe videre på den private front.
Jeg tænker på sygeplejeren på hospitalet.
Efter en orlov mødte han en pige i toget-
- mellem Nice og Marseille. Hun gav ham sin adresse bagefter.
I to år skrev han dagligt fra skyttegravene.
Selv midt i kugleregnen. Brevene blev mere og mere intime.
I starten 'Kære frøken' og til slut 'Ærbødige hilsener'.
I det tredje brev 'Min lille fe' og så bad han om et foto.
Sidenhen 'min bedårende fe'. Så 'Jeg kysser Deres hænder'-
- derefter 'Jeg kysser Deres pande'. Så beskrev han det foto hun sendte-
-og talte om hendes bryster-
- og snart begynder han at sige du: 'Jeg elsker dig vanvittigt.'
En dag skriver han til pigens mor og frier.
Han forlover sig uden at have set hende igen.
Krigen fortsætter og brevene bliver mere og mere intime.
'Jeg tager dig, kærtegner dine vidunderlige bryster...'
'Jeg omfavner dig nøgen...' Da hun svarer køligt, farer han op-
- beder hende om ikke at kokettere, da han kan dø når som helst.
Han får ret. For at forstå denne erotik pr. korrespondance-
-skal man have oplevet krigen.
Denne kollektive galskab med døden forestående hvert minut.
Det var en mand, som i den store krig-
- førte sin individuelle kamp og besejrede en kvinde på afstand.
Han blev, ligesom du, såret i hovedet, men havde ikke dit held.
Han døde dagen inden våbenstilstanden.
I det sidste brev skrev han:
'Dine bryster er de eneste granater, jeg elsker.'
Jeg har fotos af ham. De er så fantastisk fulde af liv.
En meget smuk historie... Jules skrev også smukke breve under krigen.
God dag Albert. Er min sang færdig? Kom, vi skal arbejde.
Værsågod.
Gyngestolen indbyder til kødets lyst.
- Og sangen? - Snart færdig.
Skal vi prøve?
Den er for smuk til dem, men man kan ikke vælge sit publikum.
Catherine var forskellig over for hver og en af de tre.
Jim følte sig overflødig. Han ville være alene med hende.
God nat.
Vores kærlighed er så ny. Den skal have samme ro som en nyfødt.
Det kan mærkes, at du virkelig har elsket, Jim.
- Hvorfor blev I ikke gift? - Det blev ikke sådan.
- Hvordan er hun? - Rolig og klog.
- Tålmodig. Hun hedder Gilberte. - I elsker stadig hinanden.
Lad hende ikke lide.
Jeg har brug for eventyr, risici, og så er der også noget nyt.
Jeg beundrer dig, Catherine.
- Jeg er bange for at glemme Jules. - Glem ham ikke. Advar ham.
Catherine, oversæt!
Kærlighed fra hjerte til hjerte, min Gud, hvor den skaber smerte
Ikke dårligt... Selv om 'min Gud' blev tilføjet.
God nat. Ser De de andre, så hils.
- Må jeg låne 'Slægtskaber'? - Jim har lige lånt den...
Hvor ærgerligt.
Jeg tager den med i morgen.
Hallo! Et øjeblik.
Hr. Jim, der er telefon.
Jim, Catherine vil absolut læse 'Slægtskaber' i aften.
Jim, det er slut med Catherine.
Jeg er bange for at jeg har mistet hende for altid.
Sidst jeg så jer side om side, lignede I et par.
Elsk hende, gift jer, men lad mig se hende.
Hvis du elsker hende, er jeg ikke til hinder.
Jim drømte om Catherine. Hun var i hans arme, i hans knæ.
Deres første kys varede hele natten. De sagde ingenting.
Om morgenen strålede hun af glæde og nysgerrighed.
Jim var fortryllet. Der fandtes ikke andre kvinder mere.
Din tur.
Jeg har bedt Jim flytte ind. Han skal bo i det lille værelse.
Vær forsigtig, Jim!
Med hende og dig selv.
Her er dit værelse.
Det er tyske bøger, men jeg har andre inde hos mig.
Klædeskabet... jeg pakker ud for dig. Der burde være plads nok.
Der er sådan et rod der. Det kan man ikke gøre noget ved.
Hvad er der bagved?
Sabines og Mathildes værelse.
Sengen er ikke så dårlig. Kom og sæt dig.
Jeg har altid elsket din nakke. Den eneste del af dig jeg kunne se på-
-uden at blive opdaget.
- Og Jules? - Han elsker os begge.
Han bliver ikke overrasket og vil lide mindre.
Vi skal elske og respektere ham.
I byen var trioen kendt som 'de tre tosser'.
Catherine fandt på legen 'landsbytossen'.
Bordet var byen. Alle var tosser på skift-
-og Sabine skraldgrinede.
Catherine sagde: 'Man elsker kun fuldt ud en kort stund'.
Men for hende kom den stund hele tiden tilbage.
Livet var virkelig som en ferie.
Tiden gik...
Men lykken forsvinder uden at man mærker det.
En søndag besluttede Catherine sig for at forføre Jules.
'Nej, nej, nej', sagde Jules. 'Jo, jo, jo', sagde Catherine.
Jim ville ikke være jaloux, men var det alligevel.
Catherine kunne mærke det og gjorde det aldrig igen.
De tog alle fire på udflugt rundt om søen nede i den tågede dal.
Harmonien var total mellem dem. Catherine fik migræne, Jim også.
Han tænkte: 'Får vi børn, bliver de høje, tynde med migræne.'
Ved søen legede de med sten.
Catherine og Jules lærte at slå smut.
Himlen føltes så nær.
Jims avis i Paris behøvede ham. Af- skeden var hjerteskærende for dem-
- for de vidste ikke, om de snart skulle ses igen.
De havde en pragtfuld måned bag sig.
De vinkede længe, da toget kørte. Jules velsignede dem-
-for de ville gifte sig og have børn.
Jules går med til en hurtig skils- misse. Jeg gifter mig med Catherine.
Jeg vil have børn med hende. Jules sørger for arbejde til mig.
Jeg oversætter et stykke, man spiller i Wien og som kommer op her.
- Hvor skal du hen? - Hjem.
- Jeg følger med. - Nej, helst ikke...
God dag, Jim...
Thérèse... Lokomotivet!
Hvordan går...?
Fjorten dages lykke. Men jeg bedrog ham og han blev jaloux-
- og låste mig inde. Så jeg flygtede gennem vinduet-
- på en malers stige og forførte ham.
Jeg stak af med en anden til Kairo, hvor jeg levede som jomfru.
- God dag, Jim. Hvordan har din ven det? -Godt, tak.
Jeg boede med en englænder i hans villa ved Det Røde Hav.
Jeg fik brev hjemmefra: Min fætter skal giftes med nabopigen.
- Er Jules i Paris? - Nej.
Smutter hjem og gifter mig med fætteren...
Hvordan har din ven det? Stadig samme pige...
Min forladte mand ville så skilles.
Jeg gifter mig med min bedemand. Ingen børn, men han er den eneste-
- som jeg ikke kan bedrage, for jeg har hverken tid eller orker det.
Jeg skriver mine memoirer i 'Sunday Time Magazine'.
Her er min mand...
- Og du, Jim? - Jeg skal giftes.
- Farvel. - Hej hej, Jim.
- Hej, Jim! Hvordan har Jules det? - Godt.
Interessant? Hun hedder Denise.
Ingen idé at tale med hende, hun taler aldrig.
Hun er ikke dum, men hun er tom. Der er tomt derinde.
Smukt!
Smuk ting. Kønnet i sin renhed...
Farvel.
Sig farvel til herren.
Farvel, frøken.
Catherine tilbragte vinteren i hjemmet. Forlovet med Jim-
- men henvist til Jules. Hun spurgte Jules om Jim elskede hende.
Gilberte, hvis Catherine får lyst til at gøre noget...
som hun ikke tror skader nogen...
gør hun det for glæden og erfaringens skyld.
Hun vil blive klog.
- Det kan tage tid. - Vær ikke smålig, Gilberte.
Ikke smålig. Jeg er misundelig.
Jeg vidste, at det ville slutte sådan her...
Jim, rejs ikke i morgen.
Hun har hele livet for sig. Bliv en uge mere hos mig.
Jim kunne ikke forlade Gilberte og Catherine ikke Jules.
Jules og Gilberte måtte ikke lide. Deres historier tilhørte fortiden.
'Hils Jules og sig, at Thérèse er gift.'
'Jeg må udskyde min rejse igen, men snart er jeg fri...'
'Jeg skal foretage nogle mindre afskedsbesøg.'
Mindre afskedsbesøg...
Tror du, at Jim elsker mig?
God dag, Jules.
Hvad er der sket? Hvorfor er Catherine her ikke?
Dine breve. Du skrev for meget om arbejdet, dine afskeder.
Du har været borte for længe.
Tvivler hun det mindste, gør hun hvad som helst.
- Men hun er hjemme? - Ja... Det tror jeg.
Jeg ville ikke sige det. Hun rejste i går morges uden forklaring.
Jeg håbede, at hun ville nå tilbage.
- Er du ikke urolig? -Du mener for at der skulle ske noget?
Nej...
Jeg tror, at hun vil gøre noget dumt.
Hun kunne ikke lide dit brev.
'Jeg mødte Thérèse, som er gift. Nogle mindre afskedsbesøg.'
Nej, Jim... Catherine gør intet halvt.
Hun er som en naturkraft, som ødelægger alt på sin vej.
Hun lever altid i klarhed og vejledes af sin uskyld.
- Du omtaler hende som en dronning. - Hun er en dronning!
Oprigtigt talt. Catherine er ikke specielt smuk-
- intelligent eller ærlig, men hun en rigtig kvinde...
Hun er den kvinde, vi elsker, som alle mænd begærer.
Hvorfor har hun så lige givet os to sin opmærksomhed?
Fordi at vi har behandlet hende som en dronning.
Jeg var i tvivl om at rejse hertil.
Jeg vidste, at det ikke kunne blive som før.
Vores venskab lider. Af og til er jeg jaloux på dig-
- og afskyr dig, fordi at du ikke er jaloux på mig.
Jeg er klar til at gøre alt for ikke at miste hende helt.
Hun kommer tilbage og så vil du være lige sådan.
Hjælp mig, Jules. Jeg kører igen. Sig, at du var på stationen-
- men at jeg aldrig dukkede op. Jeg har bestemt mig.
Så altså jeg tog til stationen, og du dukkede ikke op?
God dag. Hvad er der?
Er du lige kommet?
Du er min Jim, jeg er din Catherine.
I dine breve har du talt om dine sager. Jeg har også mine.
Jeg har også foretaget afskedsbesøg.
Hold om mig hele natten, men ikke mere.
Vi vil have et barn, ikke sandt?
Ville vi få et nu, ville jeg ikke vide, om det var dit.
Forstår du? Det var nødvendigt.
- Elsker du Albert? - Nej.
- Elsker han dig? - Ja.
Det var den eneste måde at gøre det godt mellem os.
Albert mod Gilberte.
Nu kan vi begynde forfra.
Begynde forfra, var Catherines devise.
De lå der, varme og kyske.
Catherine sov, men Jim var vågen.
Han forstod, at hun elskede ham som han elskede hende.
Endnu en gang svævede de højt som store rovfugle.
De måtte være kyske til hun vidste, at hun ikke var gravid.
Tilbageholdenheden ophidsede dem. De slap ikke hinanden med øjnene.
Det føltes som om lykken var nær. Men Catherine blev ikke gravid.
En specialist sagde, at de måtte vente for det kunne vare måneder.
- Hvad er der? - Jeg vil sove alene i nat.
- Hvorfor det? - Sådan er det bare.
- Forklar dig. - Der er intet at forklare.
Jeg ligger stille ved siden af dig.
Nej, jeg kan ikke holde dig ud.
Aftenerne er et mareridt. Jeg tænker på barnet vi ikke kan få.
Det føles som en test. Jeg kan ikke holde det ud længere!
Men vi elsker jo hinanden.
Nu elsker jeg dig mindre. Vi må prøve at være væk fra hinanden.
Hvis jeg bagefter opdager, at jeg elsker dig, må jeg beskylde mig selv.
Tag til Gilberte, som skriver til dig hver dag.
- Du er uretfærdig. - Ja, jeg er hjerteløs.
Derfor elsker jeg ikke dig og heller ingen andre.
Og så er jeg 32 år og du 29. Når du er 40, er jeg 43.
Så tager du en pige på 25, og jeg kan stå der som en idiot.
Du har måske ret. Lad os være skilt i tre måneder.
Lider du?
Så gør jeg det ikke, for vi kan ikke lide samtidigt.
Når du stopper, er det min tur.
Forstyrrer jeg?
Jeg holder det ikke ud. Hørte du skænderiet?
Nej, jeg arbejdede.
Jeg kan ikke klare ham længere. Jeg bliver sindssyg. Han rejser i morgen.
Vær ikke uretfærdig...
Han elsker dig jo.
Jeg ved virkelig ikke mere. Han har løjet for mig.
Han turde ikke slå op med Gilberte.
Han ved ikke, om han elsker hende eller ej.
Det er vel ikke min skyld, at vi ikke kan få børn.
Har du en cigaret?
- Skal jeg tale med ham? - Absolut ikke.
Jeg både vil og ikke vil have ham. Men jeg vil, at han rejser.
Vi skal være adskilte i tre måneder. Hvad synes du?
- Ved ikke. Det er måske en god idé. - Du vil ikke sige, hvad du mener.
Jeg ved, at du foragter mig.
Nej, jeg har aldrig foragtet dig.
Jeg elsker dig... Hvad du end gør, hvad der end sker.
Er det sandt?
Jeg elsker også dig.
Vi var virkelig lykkelige...
Vi er vel lykkelige... jeg er i det mindste.
Det er sandt.
Vi skal altid holde sammen.
Vi skal blive gamle sammen med Sabine og hendes børn.
Hold mig tilbage her.
Jeg vil ikke se ham, inden han rejser.
Bliv her...
Jeg sover dernede.
Min lille Catherine...
Du får mig ofte til at tænke på et kinesisk stykke, jeg så før krigen.
Da tæppet går op, læner kejseren sig mod publikum og siger:
'Jeg er den ulykkeligste på jorden for jeg har to koner:'
'Min første kone og min anden kone.'
Deres kærlighed blev nu relativ, mens Jules' endnu var absolut.
Dagen derpå rejste Jim. Catherine ville følge ham til stationen.
I løbet af natten havde tågen indhyldet marken.
De, som intet vidste, mærkede at Jim ikke var enig med sin dronning.
Nu kan man ikke se huset længere.
Det var efterår og en ny tidsplan. Intet tog før dagen efter.
På hoteller føles det altid skummelt. Jeg kan ikke lide at snige omkring.
Men det gør du. Sig ikke det modsatte.
Jim tænkte på de børn, som de kunne have fået.
Det ene smukkere end det andet.
Han tænkte: 'Får vi ingen, begynder Catherine med sine eventyr igen.'
Det var i dette triste hotelværelse at de fik hinanden en sidste gang.
Det var som en begravelse.
Dagen efter fulgte hun ham til toget.
De skiltes i stilhed. Jim tænkte, at nu var alt slut.
Her er din indåndningsapparat. Et brev til dig.
'Jeg tror, at jeg er gravid, kom! Catherine.'
Giv mig brevpapiret, Gilberte.
'Catherine, jeg er syg.'
'En anden er antageligt far til barnet.'
'Sidste gang kan det ikke være sket som vores kærlighed ikke opnåede.'
Jeg tror heller ikke, at han er syg.
Jeg skriver straks til ham.
'Kære indbildte syge, kom straks.'
'Catherine venter brev. Skriv stort, hendes øjne er trætte'-
-'og kan kun læse stor skrift.'
'Hun tror ikke, at jeg er syg. Jeg tvivler på, at hun er gravid.'
'Jeg kan næppe være faderen. Jeg tænker på Albert og de andre.'
Poster du brevet?
Javist.
Brev til dig.
Jeg må gå nu.
'Jeg elsker dig, Jim. Mange ting vir- ker utrolige men er alligevel sande.'
'Jeg er gravid. Tak Gud, Jim. Og barnet er dit.'
'Tro mig. Din kærlighed er en del af mit liv. Du lever i mig.'
'Tro mig, Jim. Dette papir er din hud. Dette blæk mit blod.'
'Jeg trykker hårdt, så det skal trænge ind.'
'Elskede, jeg tror dig. Jeg rejser nu.'
'Alt godt inden i mig har jeg fra dig.'
De ringede ikke for at undgå at høre uden at røre ved hinanden.
Brevet var på vej i tre dage.
'Jeg tænker på Albert og de andre.'
'Jeg vil glemme dig, og du mig. Jeg hader dig'-
- 'selv om man ikke bør hade noget.'
'Min Jim, om to dage er du her. Du og ikke et brev.'
'Lad os glemme alle de hårde ord, som vi har sagt.'
'Jim, kom når du kan, men kom snart. Midt om natten hvis det er.'
Jim fik brev fra Jules.
'Jeres barn døde efter tre måneder. Catherine ønsker stilhed mellem jer.'
De skabte ingenting sammen. Jim tænkte:
'Hvor praktisk hvis livets love tog hensyn til menneskets regler.'
'Vi har leget med livets kilder og tabt.'
Det kan ikke være rigtigt!
Helt utroligt!
- Har I forladt jeres hus? - Ja, vi foretrækker Frankrig.
- Vi lejer en gammel mølle ved Seinen. - Vi må ses. Kom hjem i morgen.
Fortæl om Catherine.
Jeg frygtede længe for hendes liv. Hun købte en revolver og sagde:
'Han tog livet af sig' som man siger: 'Han døde af kolera'.
Hun lignede en enke, en rekonvalescent-
-og smilede som en død.
Gilberte, min ven Jules.
Jim har talt så meget om dig. Det føles som om vi allerede har mødtes.
- Ved Catherine, at vi har mødtes? - Ja. Hun vil have at vi kører en tur.
Følg med begge to.
Nej, men jeg kommer.
Nu må jeg gå.
Du kan ikke have en sådan hat i Frankrig.
Tag min.
God dag.
Der er det.
Hun er i godt humør i dag. Sår hende ikke.
- Her er pragfuldt. - Det er Catherines bil.
Kom.
- Jim er her. - God dag.
Catherine smilede, men virkede fraværende.
Hun foldede sin hvide pyjamas i en pakke.
Jim undrede sig over, hvad hun skulle gøre med den.
Jeg er sulten! Spiser vi der?
- Albert! Hvad laver du her? - Tager lidt luft.
God dag, Albert.
Jeg bor her.
- Spiser du med os? - Gerne.
- Du har måske et møde i byen? - Måske ja...
Giv mig min pakke. Godnat.
Det var meget godt spillet, især det der med pyjamasen.
Det undrer mig, at hun ikke tog en anden den her gang.
- Albert har tjent så tit. - Hvordan? Albert var perfekt i aften.
Lad bilen stå til hende.
Catherines devise: Den ene part skal være tro - Den anden.
Jeg må hjem nu. Jeg vil giftes med Gilberte.
Du er klogere end jeg. Er det slut med Catherine, så er det slut.
Gilberte bliver en god hustru. Hun er smuk.
Jim hørte, at det var Catherines bil.
Efter en stund så han bilen nede på den åbne plads.
Rullende som et spøgelsesskib mellem bænke og træer.
Sikken nat! Hvad lavede jeg der? Det liv er ikke for mig længere.
Den sikre død, Jim. Jeg talte kun om dig. Jeg ledte efter dig.
Hører du mig? Er du der? Kom straks.
Kom og lig ved siden mig, kram mig.
- Catherine, jeg må fortælle noget. - Fortæl.
Du havde markeret en passage i en bog.
En kvinde på en båd giver sig i tankerne til en ukendt passager.
Det slog mig som en bekendelse. Det er din måde at udforske livet.
Jeg er selv lige så nysgerrig.
Men jeg tager hensyn til dig, det gør du måske ikke til mig.
For kærligheden er ægteskabet ikke den ideelle form.
Du hadede hykleriet, resignationen. Du ville have noget bedre.
Du ville flygte fra hykleriet og resignationen.
Du ville opfinde kærligheden...
men pionerer bør være ydmyge og uselviske, ikke sandt?
Vi må erkende sandheden. Catherine, vi har fejlet.
Vi har ødelagt alt.
Du ville ændre på mig.
Jeg ville bytte mit vemod ud med glæde.
Løftet om at blive gammel med Gilberte betyder intet-
- hvis jeg udskyder det i det uendelige.
Jeg håber ikke længere på dig, Catherine. Du skal vide det.
Jeg vil gifte mig med Gilberte. Vi kan stadig få børn.
Hvor rørende, Jim.
Men hvad med mig, Jim?
Og de børn som jeg ville have? Du ville ikke have dem, Jim.
Jo, Catherine...
De ville have været smukke, Jim...
Du skal dø. Jeg afskyr dig... Jeg slår dig ihjel!
Du er fej, du er bange.
NOGLE MÅNEDER SENERE
Jim var glad for at se Jules. Han var ikke forelsket i Catherine mer.
Hun lod dem ikke være alene og foreslog en biltur.
Catherine gassede op, sad og legede ved rattet.
Stemningen var som ved skov- promenaden inden de traf Albert.
De standsede ved en kro.
Bogbålet tændes nu.
Ja, det er utroligt.
Du var let at fange for Catherine, men svær at beholde.
Din kærlighed faldt til nul og steg så til hundrede med Catherine.
Jeg oplevede aldrig jeres nulpunkter eller højdepunkter.
Jim, jeg har noget at sige til dig. Følger du med mig?
Jules, kig nøje på os.
Jules var ikke længere bange for, at Catherine bedrog ham-
- eller for at hun skulle dø. Nu var hun det. Ligene blev fundet i mosen.
Catherines kiste lignede et skrin ved siden af Jims.
De efterlod sig ingenting. Jules havde sin datter.
Havde Catherine elsket kampen for kampens skyld? Nej.
Men hun havde nær gjort Jules sindssyg. Han følte sig lettet nu.
Jules' og Jims venskab var stort.
De forstod hinanden og havde stort overskud.
De blev kaldt Don Quijote og Sancho Panza.
Asken blev samlet i urner, som blev forseglede.
Jules forvekslede dem.
Catherine ville have, at hendes aske blev spredt i vinden-
-men det var ikke tilladt.
Oversættelse: Lill Edeling PrimeText International